Tekstityksen päiväys: 24.01.2006. Versionumero: 1.2
Suomennos: _blaah
Oikoluku: Jazon24
PELOTTOMAT VAMPYYRIN TAPPAJAT
Sinä yönä, syvällä Transylvanian sydämessä, -
Professori Abronsius oli tietämätön siitä, -
että oli saavuttamassa mysteeristen tutkimusten huippua.
Matkalla, joka vei läpi Keski-Euroopan, -
mukana hänellä oli ainoa ja uskollinen opetuslapsensa, Alfred.
Teoreetikko ja tiedemies, jonka nerokkuutta ei arvostettu.
Abronsius oli luopunut kaikesta omistautuakseen täydellisesti, -
pyhälle tehtävälleen.
Hän oli jopa menettänyt johtajuuden Kurnigsburg-yliopistolta, -
missä hänen kollegansa kutsuivat häntä "sekopääksi".
Tervetuloa!
Professori.
Nopeasti, nopeasti!
- Kiirehdi, kiirehdi! - Tänne!
- Ei, ei. Tuonne. - Älä töni minua!
Ei vasten uunia, kuolion takia!
Kuumaa olutta! Kuumaa olutta ja kanelia!
Varovasti. Muutoin se särkyy kuin lasi.
- Hautokaa hänen jalkojaan sinapissa! - Ja hänen nenäänsä myös.
- Ei! Ei nenää! - Nostakaa hänet ylös!
Ei!
Rebecca! Missä on rommi herroille?
Se on valmista!
Ajamme hieman edemmäs, ennen kuin saavumme Bubuskiin.
Nyt pääsimme Fulidnishiin...
Valkosipulia.
Valkosipulia, poikani. Valkosipulia.
Luuletko sinä...
Ei epäillystäkään.
Tässä.
Onko se valmista?
- Kyllä se on. - Odotas. Emmekö mene Brevarskyyn?
Brevarskyyn.
- Ei, ei, ei. - Emmekö mene Iskiin?
Ei, Iskiin. Ei.
Koko talveksi, jos tarve vaatii. Todellakin, ja kesä myös.
Ollaan poissa kotoa.
- Kerro minulle... - Minä sanon sinulle!
- Kuule, sinun täytyy... - Valkosipuli.
- Valkosipulia. - Ei, ei, ei.
- Miksi täällä on näin paljon valkosipulia? - Missä?
Täällä.
Ei valkosipulia, professori. Ole niin kiltti, ei valkosipulia.
Onko täällä lähistöllä mahdollisesti linnaa?
Että olisiko lähistöllä linnaa?
Usko Yoynehia. Täällä ei ole linnoja tai tuulimyllyjä.
Tietääkö kukaan, onko täällä tuulimyllyjä lähistöllä?
Eikö? Näetkö? Entä linnaa, tietääkö kukaan yhtään linnaa?
- Eräs linna on aivan... - Näetkös?
Ei linnaa, ei tuulimyllyä. Syö, syö, syö.
Rommi on hyvää. Pidätkö sinä? Syö! Katso pikkuista, hän syö.
Tuolla, näetkö?
Teillä on talon paras huone. Siinä on oma kylpyhuone. Tulkaa.
Teillä on hyvin lämmintä ja mukavaa.
Olkaa hyvä, katsokaa.
Unohdin Sarahin!
Tarkoitan, kylpy on vapaa kunhan...
Lupaan, se on vapaa huomenna.
Huomenna, professori.
Käyttäkää käytävän vessaa. Viimeinen ovi vasemmalta.
Hyvää yötä, herrat.
Poika kulta! Kaikki nämä merkit!
Saavutamme tavoitettamme viimeinkin!
Saavutamme tavoitettamme!
Viimeinen ovi vasemmalta?
Saavutamme tavoitettamme.
Ei!
Pysy omassa huoneessasi!
- Mutta sinä kylvet aina! - En!
- Annan sinulle kylpysi! - En enää, isä! En!
- Olenhan sanonut jokainen päivä, kun kylvet! - Enkä!
Sanoinhan ettei kylpyjä! Ei kylpyjä!
Nyt olet tyytyväinen. Nyt ymmärsit.
Uskomatonta.
Lue tämä.
"Eliborin mukaan, -
heillä ei ole heijastavaa kuvaa.
Esimerkiksi: et voi nähdä heitä, eivätkä he näe itseään peilistä.
Peilistä.
Peilistä tai mistään muusta vastaavasta -
kuten vesi, ikkunat, jne."
Vesi, ikkunat...
Mitä muuta?
Joku kävelee käytävällä.
Nopeasti, ota ne pois! Ota pois!
Aina laulamassa.
Mitä minun pikkuiseni aikoo? Mitä hän on tekemässä?
Pikkuisesi parsii yöpaitaasi.
Tämä yöpaitako minun? Ei. Kyllä?
Selvä, hyvä. Se on täydellinen.
Kokeilen sitä päälleni.
Jos kokeilet sitä huoneessani, niin huudan.
Yoyneh! Yoyneh!
Kiirehdi!
Unohda napit.
Tuo kyttyräselkä, Alfred. Tuo kyttyräselkä. Huomasitko?
Kuvottava.
Miksi olit pöydän alla?
Meillä taitaa olla johtolanka!
Sinun täytyy seurata häntä.
En ole aivan hullu.
Minäpä kerron sinulle.
Joku löi minua päähän eilen illalla.
En näe kuhmua.
En kai häiritse sinua?
Et ollenkaan.
En vain tiedä mitä tekisin itseni kanssa.
Tylsistyn niin. Et voi kuvitellakaan.
En tiedä, en vain ole tottunut olemaan lukittuna kaiken aikaa.
Tarkoitatko, että olet aina lukittuna?
Koulussa, -
meillä oli kivaa. Me aina kiivettiin muurin yli.
- Tehtiin kaikenlaista. - Niinkö?
Tiedät, mitä tarkoitan.
Sitten isä... En tiedä mitä hänelle tapahtui.
Huoneeni on täynnä valkosipulia..
Hän sanoo niiden näyttävän kauniilta.
Kauniilta.
- Toin sen koulusta. - Voi, se on...
oikein hyvä.
- Pehmeä. - Pehmeä.
Kuule.
Minä ihailen sitä.
Totuin siihen koulussa.
Se on mukava, isä.
Et kai sinä voi muuttaa tapojasi parissa kuukaudessa?
Sitä paitsi -
se on hyväksi hiuksillesi.
Kerran päivässä vähintäänkin. Eikö vain?
Kyllä.
Eihän haittaa, jos käyn pikaisesti?
Ei haittaa, mutta...
Kiitos, olet niin kiltti.
Voisitko tuoda kuumaa vettä?
- Minne menet? - Hyvä on, kultaseni. En mene minnekään!
Kiitos.
Kuinkas se sateenvarjo?
Oletko hullu?
Näin hänet! Hän on tuolla!
Sarah!
Teidän ylhäisyytenne! Teidän ylhäisyytenne von Krolock!
Anna tyttäreni takaisin!
Teidän ylhäisyytenne! Pikkuinen Sarah! Ylhäisyytenne!
- Shagal, Shagal! - Pikkuiseni!
- Shagal. - Minä pyydän!
Varovasti.
Mitä?
Yoyneh!
Katso, Alfred.
He ovat imeneet hänet hetkessä.
He ovat valloillaan tänä talvena, pedot.
- Meidän pitäisi järjestää metsästys. - Yksi löytyi metsästä -
kaula revittynä!
Nyt he ovat ahmineet toinen toisiaan. Voi poloista Shagalia.
- Suden kidassa. - Susi.
Susi! Senkin sokeat onnettomat!
Avatkaa silmänne!
Tiedätte hyvin, kuka on ollut asialla.
- Revittynä. - Revittynä.
Olette pelkuruutenne uhreja!
Työnnä se minne?
Rouva Shagal, olen jo selittänyt, -
että herra Shagalin ruumis on tuhoutunut, mutta eräs voi pelastaa hänen sielunsa, -
iskemällä se sisään.
- Iskemällä se sisään? - Niin.
- Minne? - Sydämeen.
Eliborin töiden ja oman tutkimuksen mukaan, se on muuten ainoa keino.
Ja näin se toimii.
- Eikä. - Kyllä!
Eliborin työt.
Kenen sydämeen?
Isketäänkö -
se Yoynehin sydämeen?
Sekö isketään Yoynehin sydämeen?
Kuulitko, Yoyneh?
Tämä ääliö haluaa minun iskevän tämän seipään sydämeesi!
Senkin tyhmä, vanha pässi!
Iskeä tällä? Minä isken tämän lävitsesi, vanha typerys! Aivan varmasti!
Yksi silmäinen, sokea...!
Yksi, kaksi, kolme!
- Hienoa. - Menikö hän?
Ei pahaa, tämä viini.
Oletko ottanut kiinni väärän vampyyrin?
Siinä. Siellä.
Ajattelinkin niin.
Rouva Jackal... Shagal. Meidän täytyy jatkaa töitä.
Tulemme tietenkin tarvitsemaan apuanne. Ensiksi täytyy teljetä ikkuna.
Hyvä, hyvä. Seuraavaksi valkosipuli, paljon valkosipulia kaikkialle.
Sekä muutamia krusifiksejä. Lainaan sinulle muutamia.
Huomenna katsomme verensiirtoa.
Onko kaikki selvää? Annas kun toistan.
Valkosipulia, teljetty ikkuna, krusifiksi -
tähän, tuonne ja tuohon.
Professori, toisinpäin. Toisinpäin.
- Tunnen jotain pehmeää. - Missä sinä olet?
Tässä.
Se on verho.
Siellä on ovi takana.
Minusta tuntuu, että meitä tarkkaillaan.
No, kun olet täällä, ystäväiseni. Ehkäpä voitkin kertoa...
Siis näin tämä matonen pääsee linnaani.
- Tarkalleen ottaen, herra... - Kreivi Von Krolock.
"Professori Abronsius. Kurnigsburg Yliopisto."
Tämä muuttaa kaiken.
Minulla on ollut tilaisuus lukea töitäsi:
Lepakko, ja sen mysteerit.
- Todellako? - Hämmästyttävää.
Minulla on jossain kopio siitä. Haluaisin nimikirjoituksesi siihen.
Minä... Teidän ylhäisyytenne on liian kiltti.
- Tekö siis eksyitte? - Ei. Oikeastaan me jahtasimme...
Te jahtasitte...?
Lepakko. Aivan, me jahtasimme Pteropusta.
Mahtavaa.
Luulin lepakkojen vaipuvan horrokseen talvella.
Ei aina, teidän ylhäisyytenne.
Kuitenkin, niin luin kirjastanne.
Aivan, joten voit ymmärtää minun ja apurini ihmetyksen.
Emme olleet uskoa silmiämme. Eikö niin, Alfred?
- Niin, emme voineet. Se oli kuin... - Kuvittelehan, lepakko -
lentämässä keskellä joulukuuta? Uskomatonta.
Kaiken lisäksi, se oli näin iso. Eikö ollutkin, Alfred?
- Aivan... - Tietenkään, juttu ei ole ainutkertainen.
Toisessa osassani, joka on vielä painomossa, -
minä siteeraan vastaavanlaisia tapauksia hyvämaineisilta kollegoilta, -
kuten Falkmanilta Munichista, tai Athenerilta Prahasta.
- Mielenkiintoista. - Mielenkiintoista kyllä, muttei selitettävissä.
Luulen voivamme etsiä syytä lääketieteellisesti -
talviväsymyksen estymiseen.
Vireyden palautus tapahtuu perusliikkeillä,
joka saa sen elimet liikkumaan ajattelematta.
Tämä, esimerkiksi saa ne lentämään -
tiedostamatta sitä itse.
Viittaan tietenkin vain hyvin harvoihin lajeihin, -
enkä tietenkään mukauta horroksen lakeja.
Ovatko ne kuten unissakävelijät?
Kyllä.
Sanotaan vaikka niiden lentävän unissaan.
Minulla oli täti, joka oli unissakävelijä.
Öisin hän usein juoksi katolla -
eikä se ollut yllätys minulle, koska se oli ilmiselvää.
Mutta käveleminen ei ole lentämistä.
Kuinka on mahdollista välttää esteet, lentäessä unissaan?
Ylhäisyytenne on hyvin arvovaltainen.
Luonnontieteet kiinnostivat minua suuresti, -
kun olin nuori mies.
Kirjastoni.
Se on käytettävissänne.
Lentää unissaan, kuinka se on mahdollista?
Säteet.
- Säteet? - Säteet.
Herrat, Koukol ilmoitti teidän vuoteiden olevan valmiina.
Teidän ylhäisyytenne, olemme valvottaneet teitä.
Olen yölintu, silloin olen parhaimmillani.
Niiden pienissä päissä on fantastinen mekanismi, jonkinlainen...
Joka tapauksessa se lähettää säteitä, joiden luonnetta en vielä tiedä.
Mutta yksi asia on aivan varmaa, että nämä säteet -
osuvat jokaiseen esteeseen ja kimpoavat -
takaisin niiden päihin ja varoittavat niitä.
Sehän selittäisi, miksi he voivat lentää pimeässä.
Aivan!
Herbert, poikani.
- Hyvää iltaa. - Hyvää iltaa.
Hyvää iltaa.
Tässä on huoneenne. Ja tämä on sinulle.
- Mitä? - Huoneet -
ovat yhdistetyt.
Hyvää yötä, herrat.
Hän ei ole tyhmä.
Huomasitko kuinka hän oli varautunut lepakko-aiheesta?
Hän oli tosissaan.
Toisin kuten ne ääliöt Kurnigsburgissa.
- Näethän, poikaseni? - Kyllä.
Professori?
Emmekö aio teljetä ovia?
Ei, en usko sen olevan hyvä taktiikka.
Luulin meidän suojautuvan.
Parasta nukkua toinen silmä auki, -
tai sitten vahditaan vuorotellen.
Mikä nyt on? Mikä nyt on?
Mitä sinä teet?
Käyn nukkumaan.
Mikä sinuun on tullut? Mene omaan sänkyysi.
- Yksin? - Mene.
Voimme pitää oven auki.
Pienestäkin hiippailusta -
me heräämme.
Herra Koukol, en häiritse ketään täällä.
Täällä on paljon tilaa. Ihmiset pääsevät kulkemaan.
Mitä sinä teet? Minne viet minua?
Herra Koukol, ole kiltti.
Herra Koukol, mitä sinä teet minulle?
Minä pyydän sinua...
Katso, minä...
Ole kiltti, täällä ei ole mukavaa.
Täällä on likaista. Katso, aamu sarastaa.
Täällä on liikaa valoa minulle. Herra Koukol...
Oletko nyt tyytyväinen?
Mitä voit tehdä tuollaisten ihmisten kanssa?
Senkin sika.
Mitä se maksaa? Maksaako se hänelle mitään?
Hänen olisi pitänyt jättää minut tuonne. Miksi hän toi minut tänne?
Sarah.
Hänellä on otsaa.
- Otsaa? - Kreivi Krolock, hän on häpeilemätön.
Muistatko viimeyön?
"Olen yölintu, silloin olen parhaimmillani."
- Niin hän sanoi - Niinkö, mitä sitten?
Se on selvää. Päivisin hän lepää.
- Lepää? - Hautakammiossa kavereidensa kanssa.
Ehkei täällä ole hautakammiota.
Älä ole typerä. Linna ilman kammiota on kuin yksisarvinen ilman sarvea.
Et kai ala väittelemään kanssani, kuten kollegani Kurnigsburgissa?
Ensinnäkin, tämä vuode.
Nukuitko hyvin?
Kuulin laulua.
Ei tarvitse olla niin huolestunut.
Olen varma, että se oli Sarah.
- Kuka hän on? - Sarah, Shagalin tytär.
Aivan, totta kai.
Täytyy tunnustaa nauttineeni ylellisyydestä.
Kaikki nämä vuodet juosten ylämäkeä -
ja alas rinnettä, väitellen ääliöiden kanssa.
Yrittäen vakuuttaa heitä.
- Ja kaikki kulut, ikuiset. - Olen varma sen olleen Sarah.
Tiedätkö mitä se ryöväri Shagal vaatii majoituksesta?
- Hänen isänsä? - Neljä dollaria, poikaseni.
Kautta Jupiterin. Neljästi päivässä.
Vuode ilman aamiaista. Karua.
- Tunnetko voivasi hyvin? - Kyllä.
- Syömme itsemme kylläiseksi. - Löysitkö Sarahin?
Pysyttele rauhallisena. Kammio täytyy löytää ensin.
- Entä Sarah? - Ei pidä kiirehtiä.
- Mitä hän tekee? - Hän nikkaroi.
Mutta sehän on ruumisarkku.
- Jalanjälkiä. - Hän on kuollut.
- Heureka! - Kuollut.
Kuka on kuollut?
- Sarah. - Milloin?
- Mitä "milloin?" - Sarahin kuolema.
Voi, hyvä Jumala.
- Missä hän on? - En tiedä.
Mitä sinä oikein höpötät? Miten voit sanoa hänen olevan kuollut, jos et tiedä?
- Arkku, se on hänelle. - Ei. He tekevät sitä vielä.
Jos hän olisi kuollut, hän olisi jo siinä, suojattuna valolta.
- Hän ei ole kuollut? - Ymmärrä nyt.
Voit olla varma heidän pyrkivät hänen säilyvän mahdollisimman pitkään.
Se on heidän käsityksensä hauskasta.
Siinä tapauksessa, kenelle arkku sitten on?
No, hänelle tai...
Älä katso häntä, käyttäydy normaalisti.
Luettele 12 tähtitaivaan merkkiä.
Leo, Virgo, -
Gemini, Cancer, White Boar.
Mistä sinä puhut?
Ei paniikkia.
Tämä moukka vartioi kammiota kuin Cerberus.
Meidän täytyy suunnitella strategia.
Vihellä kuin mitään ei olisi tapahtunut ja mennään takaisin.
Ei niin nopeasti.
Olen jumissa.
Sinun täytyy auttaa minua, poikaseni.
Imbesilli!
En saa otetta.
Sinun täytyy pärjätä yksiksesi.
- Pärjätä yksikseni? - Niin.
Mitä pitää tehdä?
Seipäät, poikaseni.
Seipäät?
- Nämäkö? - Mitkä muutkaan?
Ne pitää iskeä sisään.
- Minunko? - Ei ne itsekseenkään iskeydy!
- Ei tuota, herra. Ole kiltti, ei tuota. - Tule, poikaseni. Näytä vähän!
Olen täällä.
Poista ensin kannet.
Voi, äiti. Poista kannet?
Se on käsky.
Jatka.
Avaa se, hyvänen aika!
En voi, herra.
Shagalin tyttären vuoksi, avaa se!
Avaa silmäsi.
Avaa silmäsi!
Kuka siellä on?
- Hänen ylhäisyytenne. - Hyvä.
Nyt, toinen.
Ja hän on?
Hänen poikansa.
Ja...
Ja mitä?
- Ja mitä? - Shagal!
Hän on siellä?
Hyvä on. Avaa laukku.
Ota seiväs -
ja vasara.
Nyt, -
laske kylkiluut.
Etsi oikea kohta, seitsemännen ja kahdeksannen välissä, vasemmalla puolella.
Laita seiväs kohdan päälle.
Ei väärin päin!
Juuri noin!
Nosta vasara -
ja -
iske!
Iske!
Kapinoitko?
Otti ohraleipä, jos kapinoit.
No niin, lapseni. Iske.
Kiltti partiolainen.
Aiotko iskeä vai et? Sinusta ei ole mihinkään.
Hyvä on.
Laita ne takaisin laukkuun.
Tästä ei ollut hyötyä.
Sinun täytyy vetää minut pois. Toiselta puolelta, ääliö!
Varo, ettei hän saa kiinni sinua.
- Sarah! - Se olet sinä!
Sarah...
Aion pelastaa sinut. Me lähdetään yhdessä pois täältä.
Minne haluat mennä?
En tiedä, vanhempiesi luo?
He sanoivat isän tulevan pian katsomaan minua.
He sanoivat niin?
Kyllä. Oletko nähnyt mekkoani?
Kaunis, eikö vain?
Hyvin kaunis.
He antoivat sen minulle illan tanssiaisiin.
Tanssiaiset?
Keskiyön tanssiaiset.
Tänä iltana, täällä? Tanssiaiset?
Keskiyöllä?
Kaikki saapuvat sinne.
Mutta voimme silti tanssia yhdessä.
Sarah, sinun täytyy seurata minua.
Seurata sinua?
Minä vaadin.
Huomenna sitten.
Silloin on liian myöhäistä.
Käänny ympäri.
Sarah?
Saanko kääntyä?
Päässäni pyörii.
En ole enää toiminta-iässä.
Katso! Kuinka ihmeellinen luonto on.
Aivan, ihmeellinen.
Aurinko laskee. Mahtavaa!
Aurinko laskee ja he alkavat nousta.
Niin se tapahtuu.
Harmi, kun ei ole aikaa.
Kerran kun jään kiinni, olen siinä viikon!
Tännepäin, herra.
Odota.
Melko hyvin varustettu.
Professori...
Tuolla on Orion!
Ja tuolla Saturnus, renkaineen!
Tule ja katso poikaseni. Siellä se on.
Rohkeutta, naiseni.
Siunaa sieluni.
Hyvät hyssykät!
Jolleivät he estä kokonaan,
tiedän mistä puhun.
Sarah?
Oletko sairas?
Kuinka kalpea olet!
En ole kalpea.
Kyllä olet. Voin vakuuttaa, että olet.
Olet valkea kuin lakana.
- Ei! - Aivan, Alfred.
Sinun täytyy levätä.
Lepää vähän niin voit paremmin, paljon paremmin.
En halua nähdä sinua tuossa kunnossa.
Kas niin. Tuntuuko paremmalta?
Eikö tänään ollut tanssiaiset?
Kuinka pitkiä ne ovatkin.
Ne näyttävät kultaisilta naruilta.
Silmäripsesi.
Ripseni?
Kultaisilta...
Kuka teille kertoi tanssiaisista?
Ei kukaan. Oletin vain.
Tällaiseen linnaan se on mahdollista.
Hän vain arvailee, mutta se on totta.
Arvasit oikein.
Kyllä, Alfred, tänään on tanssiaiset, jossa voitte tanssia.
Mitä sinä siellä piilottelet, kuin pientä aarretta?
Näytähän.
Alfred, näytä minulle.
Tuoko suuri salaisuutesi.
Joku on rakastunut.
Jonkun pikku sydän pomppailee.
Pomps, pomps, pomps, kuten rotta häkissä.
"Tapa 17.:
Laita kätesi rakkaimpasi ympärille.
Laita vasen kätesi hänen oikean olkapään päälle, -
kuten pieni lintunen oksalla."
Hyvä. Erinomaista.
"Salli enkelin kulkea."
Annetaanko enkelin kulkea?
"Enkelin kuljettua ohi, -
taivuta kasvot kohti rakkaintasi -
ja sivele niitä huulillasi."
Sulje ovi!
- Pelleiletkö? - Sulje ovi!
Hän villiintyi. Provosoitko häntä?
En.
- Hän kiihtyi itse. - Vai itsekseen.
- Tarkoitin, että... - Mitä?
- Eliborin teoria on oikeassa. - Mikä niistä?
Se peilikuva-teoria.
- Peilissä, olin... - Kerro selkeämmin.
Istuin vuoteella peilin edessä -
ja olin yksin, vaikka hän oli vieressä, mitään ei näkynyt edessäni.
Ei peilikuvaa. Ei mitään. Tyhjää.
- Eikö edes vaatteita? - Ei edes vaatteita.
Olisinpa halunnut nähdä sen.
Ei näkynyt mitään.
Löysitkö ruokaa?
Minäkö? En.
Täällä haisee valkosipuli makkara.
Hyvänen aika!
Olen peloissani.
Aika vaikuttavaa.
- Luuletko heidän kaikkien olevan...? - Epäilemättä!
- Hyvä Jumala. - Teidän ei olisi pitänyt tulla tänne.
- Miksi me tulimme? - Kysy professorilta.
Olette täällä.
Jos sinulla ei ole vastaväitteitä, en nukukaan talviuntani.
- Et näytä olevan tyytyväinen. - Olen yllättynyt.
Pidättele, tarvitset sitä myöhemmin.
Et nähnyt tätä toisessa kirjassasi, se on vielä kustantamolla.
Opetan mielelläni teille lisää.
Kunnes saavutat henkisen tasoni, -
vietämme siihen asti pitkiä talvi-iltoja, ennen kuin keskustelumme alkavat.
Pitkät illat, -
monien talvien.
Nuoresta apulaisestasi tulee erinomainen kumppani pojalleni.
Hän on ihastunut häneen.
Hän kertoi niin. Hän on niin hellä, -
herkkä nuorukainen.
Vuosisatojen saatossa he oppivat toinen toisestaan, -
kuten mekin.
Kuten purot virtaavat joiksi -
ja joet mereen.
Silloin mestarimme taidot palaavat, kuten myös arvomme.
Pian saamme voittomme!
Saamme tämän maan otteeseen, -
joka odottaa meitä kuin syksy talvea.
Katso häntä, aivan kuin vanhus -
velttoine mahoineen ja hoikkine jalkoineen, -
olisi kiintyneenä uuteen mestariinsa, -
joka vielä muutama yö sitten oli hänen suojassaan.
Katso tarkasti tätä miestä, joka piilotti toisen tytön -
- kuin kitupiikki kultakätkönsä. - Sarah!
Mutta tänään hän on iloinen. Katso kuinka villi ja eloisa.
Minun täytyy jättää teidät.
Nähdään myöhemmin, herrat.
Pohtikaa, vuoroanne odottaessa, -
koska on erittäin hankalaa päästä pois täältä.
Ellei sinulla ole siipiä.
Aivan kuin lepakolla.
Hän on vaivannut minua tänä iltana.
Mitä he ansaitsevat on -
tykinkuula suoraan...
Nopeasti, auta kääntämään tämä ympäri!
Vielä vähän.
Vielä.
Voisitko auttaa vähän? Hyvä.
Laita puita tykin alle!
Tykin alle. Tykin alle.
Luulee minua tyhmäksi. Tuo nekrofiili.
Vuotta aiemmin...
Vuotta aiemmin, juuri samana iltana, me kokoonnuttiin tähän samaan huoneeseen.
Minä, teidän pastorinne ja te rakkaat laumalaiset.
Toiveikkaana, kerroin teille, -
että Luciferin avulla voimme katsoa kohti verekkäämpiä aikoja.
Muistakaamme.
Siellä olimme kokoontuneena, synkkänä ja toivottomana, -
vaivaisen puusepän ympärillä.
Vuosi on kulunut -
ja vaikka matkaajat päätyvät yhä harvemmin tänne, -
siitä huolimatta, minulla on tänä iltana -
mahtava yllätys teille!
Rakkaat veljet, -
tulkaa lähemmäksi.
Tässä ei ole kaikki.
Ei todellakaan kaikki!
On vielä eräs toinen ihminen, joka on käännytetty.
Ja...!
Ja! Ja!
Vielä kaksi uutta ihmistä käsissämme!
Jatkakaa. Kylpekää nyt.
Käännä selkäsi sitten minulle.
Kaikki nuo naiset ja miehet odottavat teitä. Kuulkaa!
Kuunnelkaa musiikkia.
Tule, ota se pois!
- Älä katso. - En katsokaan.
- Näenkö hänen ylhäisyytensä? - Kyllä, näet hänet.
Onko tämä minulle, tämä ihana mekko?
Kyllä, se on sinulle. Ja kuten nämä kengätkin.
Pitääköhän hänen ylhäisyytensä niistä.
Katso tänne, mitä sinä teet? Voi ei!
Kuuntele. Olen riittävän vanha ollakseni... Olen silti herrasi, tyttöseni.
Jos teet tuon vielä, kerron hänen ylhäisyydelle.
- Unohda kallisarvoinen ylhäisyytenne hetkeksi. - Shagal!
Mitä? Kuka puhui?
Minä!
Kuka puhuu?
Kuinka kehtaatkin kysyä tuollaista, pukki!
Ole kiltti! Anna anteeksi!
En tarkoittanut kysellä. Ymmärräthän? Kiitos.
Oletko vapauttanut hevosen?
Hevosen? Minä menen heti!
Tarvitsen sitä, senkin idiootti!
- Niin ja Shagal, siitä tytöstä... - Niin?
- Älä koske häneen enää! - En koske! Kuka koskee?
Vedätät minua.
Et tekisi tätä Yoynehille.
Hei, vastaa minulle.
Jos he olisivat kuunnelleet minua, tätä ei olisi tapahtunut.
Emmekö voi tehdä mitään hänelle?
Hän on yksi niistä jo.
Entä Sarah?
Nopeasti professori!
Laukku.
Se perhanan laukku.
Miksi kadotit sen?
Se olen minä.
Elämällä on taas kerran tarkoitus.
Aiomme pelastaa sinut.
Puhuitko hänelle?
Kyllä.
Onnistunut verensiirto -
ja muutaman päivän lepo, sitten olet kunnossa lapseni.
Meillä on kokous Venetsiassa.
Palatsit, taivas. Venetsia, Sarah, Venetsia.
Veneet, aurinko, meri.
Seuraavalla käännöllä, yritämme ovelle.
- Valo, elämä, rakkaus. - Kun sanon "hop", sitten yritämme ovelle -
- ja juoksemme perään. - Rakkautemme.
Siepatkaa tyttö heiltä!
Terävöittäkää hampaitanne!
Lepakot!
En ole koskaan tavannut tällaista lajia.
- Meillä ei ole aikaa! - Olisin tutkinut näitä tarkemmin, -
mutta nyt voin vain vakuuttaa, että olemme tekemisissä Pteropus Poliocephalusen kanssa.
Meillä ei ole aikaa.
Mene. Yksi, kaksi, kolme, neljä. Hyvä.
Mene! Mene, Koukol!
Anna heille kyytiä!
Mene! Ota ne kiinni!
Nuku vaan.
Teidän...
Pienoinen kätenne. Se on jäätynyt.
Professori, hän on...
Pieni käsi on...
Ajattelin niin...
Pieni käteni, minun pieni käteni. Pian hän nukkuu...
Sinä yönä, paeten Transylvaniasta, professori Abronsius ei arvannutkaan -
kantavan mukanaan sitä pahaa, mitä toivoi tuhoavansa.
Kiitos hänelle, tämä paha voi levitä ympäri maailmaa.